Вважаємо, що показ фільму «Росіяни на війні» російської режисерки Анастасії Трофімової є неприпустимим. Безвідповідально допускати, щоб Міжнародний кінофестиваль у Торонто, один із найавторитетніших кіномандрівок світу, використовувався для поширення російської пропаганди. Ми закликаємо фестиваль скасувати показ цього фільму
Закликаємо всіх на протест проти показу російського фільму “Russians at War”, що розповсюджує російську пропаганду та приховує реальні злочини російської армії в Україні
Ми глибоко розчаровані рішенням Міжнародного кінофестивалю у Торонто включити до цьогорічної програми російський пропагандистський фільм. З огляду на те, що місія фестивалю полягає у “трансформації за допомогою фільмів сприйняття людьми світу”, ми вбачаємо у цьому спробу відбілити воєнні злочини, вчинені російськими військовими в Україні
Фільм може створити помилкове враження про те, що він є антивоєнним і ставить під питання нинішній режим у Росії ... Однак те, що я побачила, — це явний приклад найчистішої пропаганди Росії
У фільмі […] намагаються поставити знак рівності між агресором і жертвою, посилаючись на “людську ціну з обох сторін”. Яку б “людську ціну” не понесла росія — вона винна
Зображуючи російських солдатів лише як "пішаків", а вторгнення Росії в Україну - як "мерзенну гру", вона надає довіри російським пропагандистським наративам, які применшують серйозність і страждання, спричинені російськими військовими діями. Існують тисячі задокументованих випадків зґвалтувань, катувань, вбивств та дегуманізації українців російськими військовими
Ми рішуче виступаємо проти спроби використати Міжнародний кінофестиваль у Торонто TIFF для відбілювання злочинів російських солдатів в Україні
Для мене найбільшим шоком було побачити, наскільки вони звичайні. Абсолютно звичайні хлопці з сім'ями, з почуттям гумору, з власним розумінням того, що відбувається на цій війні
Враховуючи дуже обмежений доступ [який мають журналісти до російських військових на фронті] та значний час, який вона (авторка фільму) провела на передовій, наївно вважати, що російські військові або уряд не були причетні до її подорожі. (...) Закликаємо фестиваль скасувати показ цього фільму
Дуже цікаво, чому пропагандистський фільм "Russians at war" взагалі показали на Венеційському кінофестивалі. І чому режисерка Анастасія Трофімова, а також деякі інші діячі російської культури – країни, яка щодня вбиває українців, наших дітей – взагалі можуть працювати у цивілізованому світі. Це ганебно. І такого не має бути. Зупиніть цей абсурд
Тоді чому Canada Media Fund використовує кошти платників податків для фінансування: фільму – Russians at War – знятого режисером, чиї попередні фільми транслювалися на Russia Today, російському пропагандистському каналі, що перебуває під санкціями уряду Канади?»
Це фільм, який намагається зобразити агресорів як жертв, є небезпечним інструментом маніпуляції громадською думкою та має на меті перекласти відповідальність за злочини, вчинені російськими військовими, на інші сторони
Я вважаю, що в західних ЗМІ саме з цим (з воєнними злочинами) асоціюються російські солдати, тому що інших історій не було. Це інша історія, і це була реальність, у якій вони жили
У російських ЗМІ солдати – герої, безликі манекени. А в західних ЗМІ вони всі ґвалтівники та вбивці. Але як можна описувати людину, ніколи з нею не розмовляючи?"
Я не знала, чого мені очікувати від російських військових. І мене найбільше вразило, що вони звичайні люди. Абсолютно звичайні люди у якійсь абсолютно незвичайній ситуації. Мене здивувало, що ми могли сперечатися про якісь політичні моменти — чи скоюють росіяни воєнні злочини, наприклад
Те, що вона зʼясовує, далеке від пропаганди та ярликів, які навішують Схід чи Захід: армія в безладді, солдати розчаровані й часто намагаються зрозуміти, за що вони воюють
Я сподіваюся, що їхні історії сприятимуть глибшому розумінню цієї безглуздої та травматичної війни
Мене вразило, наскільки вони витримують те, що з ними відбувається. Навколо фізичні поневіряння, розпач, смерть. Але попри це люди намагаються триматися і залишатися людьми
Я обрала ручну вишивку, завдяки якій кожна літера стала унікальною, а текст - ніби написаний від руки. Подібний до того, що люди пишуть у листах, що часто є чи не єдиним, хай і непевним, способом тримати зв'язок з полоненими. До того ж вишивка - це наш культурний код
Це велика трагедія, про яку насправді за кордоном мало хто знає. І за яку мають нести кару та відповідальність усі, хто за цим стоїть та виконує